(untitled) (Szociológiai Szemle, 2025)
Everett C. Hughes (1897–1983) munkássága Magyarországon alig ismert. Hazájában, az Egyesült Államokban is inkább a szociológiatörténti pantheon perifériáján helyezkedik el (Helmes-Hayes–Santoro 2016), ismertsége és hatása nem mérhető olyan kortársaihoz, mint Parsons és Lazarsfeld. Ennek oka az, hogy utóbbiakkal ellentétben nem dolgozta ki szisztematikusan sem elméleti, sem módszertani alapelveit. Emögött azonban tudatos döntés állt. Úgy vélte, a módszertani vagy elméleti kiindulópont rögzítése korlátozza a kutatás tárgyának megismerését, ellentétes a „szociológiai képzelettel”, és végső soron dogmatizmushoz vezethet. Tanulmányomban arra teszek kísérletet, hogy – a nemzetközi szakirodalom alapján és elsősorban Hughes munkaszociológiai kutatásaira fókuszálva – rekonstruáljam és röviden bemutassam elméleti és módszertani alapvetéseit. Ezek ugyanis nemcsak hogy kitapinthatók munkásságában, de jelentős hatást gyakoroltak tanítványaira – hogy csak az ismertebbeket említsem –, Goffmanra, Beckerre, Straussra, Whyte-ra, vagyis mindazokra, akiket ma a chicagói iskola második generációjaként tartanak számon.