Ifjúsági sebezhetőség a Magyar Ifjúságkutatás 2000-2020 tükrében (Szociológiai Szemle, 2024)
Az ifjúkor a sebezhetőség időszakaként számon tartott életszakasz. A sebezhetőség fogalma a fiatalok által az átmenet során megtapasztalható kiszolgáltatottságot, védtelenséget, a strukturális és társadalmi változások kockázatainak való kitettséget, a megküzdéshez szükséges erőforrásokhoz való korlátozott hozzáférést jelenti. Munkámban arra teszek kísérletet, hogy a nyolcezer fő (15-29 éves) megkérdezésével 20 éve zajló Magyar Ifjúságkutatás-sorozat hat adatfelvételi hullámának (2000-2020) adatait elemezve azonosítsam a magyar ifjúsági társadalom legsérülékenyebb csoportjait az ifjúsági színtér kiemelt területein: az oktatás és a munkaerőpiac dimenziójában. Az ifjúsági sebezhetőség vizsgálata során kiemelt figyelmet fordítok a digitális sérülékenység kockázatára: a vizsgált időszakban kiépülő információs társadalomból kizáródó, nem internetképes fiatalok csoportjára. Bevezetem az új típusú, szélsőséges sebezhetőség fogalmát is. A longitudinális ifjúságkutatási adatok másodelemzése során tesztelem a hipotézisemet, mely szerint a sebezhetőség hagyományos típusai által nem, vagy kevésbé érintett ifjúsági csoportok is érintetté válnak: a magasan iskolázott, rendezett anyagi körülmények között, nagyvárosban élő fiatalok. A sebezhetőség hagyományos formái az alacsony státuszú, alacsonyan iskolázott szülői családból származó fiatalokat érintik döntően. Az adatelemzés eredményei azt mutatják, a magyar ifjúsági társadalom kiemelten sebezhető csoportját alkotják a roma fiatalok a vizsgált dimenziókban. A nem internetképes fiatalok az ifjúság szélsőségesen sebezhető csoportját testesítik meg. A globális kockázat révén jelentkező új típusú sebezhetőség által érintetté váltak a diplomás, megyeszékhelyen, megyei jogú városban élő fiatalok is.